betjent
substantiv
ETYMOLOGI
BETYDNING OG BRUK
2
ansatt som har som (hoved)oppgave
å betjene noe(n)
; funksjonær (især i underordnet
stilling)
SITAT
-
han hadde vært visergutt i [en fargehandel] og etter hvert [avansert] til betjent(Fredrik Skagen En by som ingen ainnen LBK 2004)
2.1
ansatt i underordnet offentlig
stilling (av en bestemt art)
; underordnet tjenestemann
SITATER
-
betjent J. Ring [jager] en smykketyv fra skysskifte til skysskifte langt inn i Sverige
-
han [ble] ført inn i retten av to uniformerte betjenter(Chris Tvedt Dødens sirkel LBK 2010)