kjevle
verb
ETYMOLOGI
trolig av dialektalt kjavla, fra middelnedertysk kekelen 'skravle, krangle', grunnbetydning 'røre kjevene', i så fall av samme opprinnelse som kjekle; eller muligens dansk form kævle, av eldre dansk kægle 'snakke påståelig', avledet av kaje, av gammeldansk kæghe, beslektet med kjake, tilsvarer i så fall kjekle; eller muligens samme ord som svensk käbbla 'trette', middelnedertysk kabbelen, kevelen 'snakke høyt',
beslektet med kjeft; eller muligens
et lydord med betydningen 'bråke, skrike opp'
BETYDNING OG BRUK
sjelden
krangle hissig og høyrøstet
SITATER
-
de begyndte at kævle igen
-
i resiprok form[kjerringene begynte] at kjævles om mændene sine
-
Jens og Opsalen tog paa at kjævle