kjenner
substantiv
BETYDNING OG BRUK
også alminnelig som sisteledd i sammensetninger
person som har særlig god kjennskap til noe (og kan bedømme
kvaliteten)
| jf. skjønner og sammensetninger
som bokkjenner, kunstkjenner, kvinnekjenner, menneskekjenner, språkkjenner, vinkjenner
SITATER
-
kjendere og skjønnere av mennesker
-
[et praktstykke] som efter kjenderes dom vilde være en pryd for et museum
-
enhver kunstelsker … må oppøve seg til kjenner
-
neste ukes populæravhandling fra vår fremste kjenner og selvlærte ekspert
-
en kjenner av rytmemusikken
-
Doderer, en profund kjenner av byen og dens historie
-
«jøss,» sa Harry. «Jeg visste ikke at du var en kjenner av klassisk musikk»(Jo Nesbø Flaggermusmannen LBK 1997)