knasle verb BØYNINGknaslet, knaslet, knasling preteritum knaslet perfektum partisipp knaslet verbalsubstantiv knasling UTTALE[kna`slə] ETYMOLOGI til knase; jf. svensk knassla 'knase, knasle, knitre', dansk dialekt knasle 'rasle, knitre' BETYDNING OG BRUK knase (smått) ; knastre ; knitre SITATER Hans Petter dytter [døren opp]. Det knasler i hengslene (Jan Bull Sommerfuglene 75 1960) i handleposene knaslet det i silkepapir og raslet i duftkuler som var vedlagt undertøy og strømper (Victoria Bø Historien om Henrik Wiklunds barnebarn 70 2004)