buddhisme
substantiv
ETYMOLOGI
avledet med suffikset -isme av ærestittelen Buddha, til sanskrit, grunnbetydning 'oppvåkning'; tittel gitt til den indiske prinsen,
asketen og religionsstifteren Siddhartha Gautama (ca. 565–485
f.Kr.)
BETYDNING OG BRUK
religion
religiøst og filosofisk system som hovedsakelig har sin
utbredelse i øst- og sentralasiatiske områder, springer ut av hinduismen og ble stiftet av Buddha på 400-tallet
f.Kr.
; verdensreligion basert
på Buddhas lære om at alt i tilværelsen dypest sett er lidelse som
mennesket kun kan unnslippe gjennom forsakelse, meditasjon og åndelig
oppvåkning, for slik endelig å oppnå nirvana
SITATER
-
Shwe Dagonpagoden, som er den helligste av alle buddhismens utallige templer og pagoder| jf. pagode
-
bare de færreste forstår det dypere innholdet i buddhismen(Torbjørn Færøvik Buddhas barn LBK 2006)
-
jeg liker at … du både aksepterer kristendommen og buddhismen(Elin Rise Luremus LBK 2011)
-
buddhismen nådde Tibet på 600-tallet, over tusen år etter at Siddharta Gautama, Buddha, døde av alderdom i Nord-India(Erika Fatland Høyt 540 2020)