prater substantiv BØYNINGen; prateren, pratere genus maskulinum ubestemt artikkel en bestemt form entall prateren ubestemt form flertall pratere UTTALE[pra:`tər] ETYMOLOGI avledet av prate med suffikset -er BETYDNING OG BRUK person som har lett for, har lyst til å prate | jf. plateprater SITAT [han var] ingen prater (Knut Hamsun Ringen sluttet I 36 1936)