ordinat substantiv BØYNINGen; ordinaten, ordinater genus maskulinum ubestemt artikkel en bestemt form entall ordinaten ubestemt form flertall ordinater UTTALE[år-dina:´t] ETYMOLOGI fra latin ordinatus, perfektum partisipp av ordinare; se ordinere BETYDNING OG BRUK matematikk en av de to koordinater (tallstørrelser) som bestemmer et punkts beliggenhet i et todimensjonalt koordinatsystem ; ordinatakse ; y-akse | jf. koordinat, abscisse