kantete
adjektiv
VARIANTkantet
BETYDNING OG BRUK
1
som er full av (skarpe, uregelmessige) kanter
SITATER
-
en kantet sten
-
en litt kantete seng(Thure Erik Lund Uranophilia LBK 2005)
-
jeg peller meg i nesen. En kantete buse må ut(Christian Valeur Steffen tar sin del av ansvaret LBK 2009)
1.1
om kroppsdel eller person
(svært) mager
; knoklete
SITATER
-
[hun er] saa kantet og mager
-
blir hun tynnere nå, blir hun kantete, da begynner huden å henge
-
ansiktet var stramt og kantete(Atle Næss Innersvinger LBK 2002)
-
Laura er ikke stor og rund og myk som moren, men spinkel og kantete(Linn Ullmann Et velsignet barn LBK 2005)
2
overført, om person, opptreden, stil
e.l.
stiv
; keitete
SITATER
-
kantet kugalop
-
akkordene og oktavene faller gjerne litt kantet og hårde(Morgenbladet 1931/369/4/5)
-
hun [fremstod] som en latterlig person med sin evig rennende nese, sitt kantete bondetysk
-
[Elvis] brøt opp den kantete, hvite sangtradisjonen med «sorte» stilelementer
-
en kantete, klaprende gange
3
overført, om person, opptreden e.l.
som (lett) støter folk
; tverr
; avvisende
SITATER
-
De får se at bortforklare alt det, som kan være mest kantet og stødende
-
han blev kantet og gik sin egen vei
-
Verrocchio … ble ansett for kantet og hard i sine arbeider
-
jeg ville det ikke, for noe i meg ble så hardt og kantete