irr
substantiv
ETYMOLOGI
dansk form ir; tilsvarer (norsk) dialektalt eirg, erg, erj; beslektet (i avledningsforhold til) norrønt eir 'kobber', jf. eir
BETYDNING OG BRUK
mineralogi, kjemi
grønt belegg av kobberoksider, som dannes på kobber og
kobberlegeringer som er utsatt for oksygen, karbondioksid og fuktighet,
eller kjemisk behandling
; belegg av malakitt
; kobberrust
SITATER
-
blyets og kobberets irr, som fremkommer endog blot ved paavirkningen af luftens syrlighed(Henrik Wergeland Samlede Skrifter IV,3 40)
-
hvem renset lodderne i lodstokken saa det ikke la sig irr på dem og gjorde dem tyngre