forgodtbefinnende
substantiv
ETYMOLOGI
dansk form forgodtbefindende, avledet av befinde for godt, etter tysk Gutbefinden, Gutdünken, jf. für gut befinden; se finne for godt; med suffikset -ende, fra middelnedertyske bøyde infinitiver
på -ent (genitiv -endes)
BETYDNING OG BRUK
litterært
behag
; lyst
; godtykke
SITATER
-
hvorvidt man nu betaler os er i Sverig afhængig af forgodtbefindende| brev til høyesterettsadvokat Stang
-
vi [har] av Coriolans ord kunnet ane at han i et gitt tilfelle kunde komme til å sette sin egen interesse, sitt forgodtbefinnende, ja sin rent private fornøielse over og mot statens
-
irlenderne flest på landsbygda var det man kalte «tenants at will» – og «viljen» her, den var jordherrens og hans forgodtbefinnende
-
det er ikke opp til den enkelte politimanns forgodtbefinnende å bruke tvangsmidler(Cecilie Høigård Gategallerier LBK 2002)
UTTRYKK
etter eget forgodtbefinnende
etter som det passer en selv (ofte uten hensyn til andre)
-
forskjellige fiskearter [har] evnen til efter eget forgodtbefinnende å kunne utlade elektrisk energi
-
det stod herskapet fritt å avskjedige etter eget forgodtbefinnende(Ragnhild Nilstun For kjærlighets skyld LBK 2002)