vegetere
verb
ETYMOLOGI
fra latin vegetare 'opplive; gro'; jf. fransk végéter, tysk vegetieren
BETYDNING OG BRUK
overført
leve bare som et fysiologisk vesen, uten åndelig aktivitet
; leve et uvirksomt liv (likesom en plante)
SITATER
-
sover I, da vaager lediggang, og vegeterer, æren og hver kraft i sjel og legem sover
-
[han ville] vegetere rolig videre indtil dagenes ende
-
[jeg] blev blød paa hjernen og laa og vegeterede i en halv snes aar
-
[en] stille vegeterende herre
-
de enkelte rester af slægten fra 1814, som ved en glemsomhed af døden endnu vegeterede i vor by
-
disse utallige folkeskarer, som myldrer op av de mægtige russiske sletter, vegeterer, æder, drikker sig fulde og dør sporløst ut
-
her er alt luner og tilfeldighet. Alt vegeterer
-
han vilde ikke begynne noe nytt [liv], bare fra dag til dag, vegetere, drømme
-
[det var noe] som lå innbakt i hele kvartalet her, som fikk meg til å vegetere, vegetere i en slags evig bortkastet tilstand, som ikke betød noe(Thure Erik Lund Leiegården 63 1994)
-
min sjel vegeterer i det største av mørkene(Tore Vaag Stallveien 15 2014)
-
[den gamle katten] vegeterte i sofaen mye av døgnet(Thomas Hylland Eriksen Syv meninger med livet 26 2022)