gevorbner substantiv BØYNINGen; gevorbneren, gevorbnere genus maskulinum ubestemt artikkel en bestemt form entall gevorbneren ubestemt form flertall gevorbnere UTTALE[gevå´rbnər] ETYMOLOGI til gevorben; jf. suffikset -er BETYDNING OG BRUK nå sjelden vervet soldat SITAT en menig gevorbner (Johan Falkberget Kjærlighets veier 481 1959)